Jeg tror lige, det her hus er jer.
Det sagde hun også om de håbløse huse, vi så i går.
- Ligger det ikke lovlig afsides? - Tilbagetrukkent, ville jeg sige.
- Var det ikke 1000 dollars om ugen? - Nej.
- Møbleret? - Ja, bestemt.
- Der må være en hage. - Hage?
- Det er jo et fund for de penge! - Måske spøger det!
Det gør det vel i alle gamle engelske huse med selvrespekt.
Ejerinden, mrs. Aylwood, er en smule excentrisk.
Hun har ingen familie mere og har brug for pengene.
Hun er rørstrømsk angående huset og kræsen i sit valg af lejere.
Jeg henter nøglerne i forvalterboligen.
- Bor der nogen der? - Mrs. Aylwood.
Det er vel derfor, hun vil sikre sig, at lejerne er af den "rette" slags.
Hvis vi skal bo her, klatrer jeg i dem, og så udforsker jeg skoven.
Læg et spor af småsten, så jeg kan finde dig før den onde heks.
Hvis hun bor i et pandekagehus, så spiser jeg det. Jeg er hundesulten.
- Hvad er der nu? - Jeg har en pæn familie med...
- Du skulle underrette mig først. - Jeg forsøgte at ringe.
Jeg har ikke været uden for en dør hele dagen.
Mrs. Curtis skriver børnebøger, og mr. Curtis er velkendt i musikerkredse.
Som pianist og komponist skal han dirigere ved Blenheim-festivalen.
- Mrs. Aylwood, er alt i orden? - Nu skal jeg hente nøglerne.
De bygger ikke huse sådan her længere.
Vi trænger bare til lidt lys.
Der er en stor spisestue og køkken med anretterværelse.
Dagligstuen ligger lige efter musikrummet. Denne vej.
Er det ikke lidt bedre?
- Hvornår skal vi spise frokost? - Du fik morgenmad for en time siden.
Da De sagde opera, troede jeg, at han var en seriøs musiker.
Jeg slår tonen lettere an sent på aftenen...
Kom, Jan. Vi går ovenpå.
Jeg vil have det der værelse. Det er fint, og man kan se skoven.
Skar du dig?
Det er bare et lille snit.
Jeg syntes...
Jeg syntes, jeg så noget i skovbrynet.
- Hvordan er du som menneske? - Tja, jeg er da helt almindelig.
Er du eventyrlysten og venlig?
- Er du venlig? - Det forsøger jeg at være.
Og følsom? Kan du fornemme ting?
Mrs. Aylwood, min mand vil gerne drøfte kontrakten med Dem -
- hvis De da ellers lader os bo her.
Jeg tager en chance med jer.
Sikke et fint værelse.
- Hvad var det for noget? - Det ved jeg ikke.
- Hvad er der sket med din hånd? - Jeg skar mig på vinduet.
Lad mig se.
- Mor... - Ja, skat.
- Kan vi ikke lede videre? - Huset er perfekt, og prisen passer.
- Hvorfor kan du ikke lide det? - Jeg ved det ikke.
Det er hele stemningen.
Jeg fik en underlig, kold fornemmelse ude ved skoven.
Som om jeg blev iagttaget.
Og så er der mrs. Aylwood... og det her hus.
Ældre, eneboende mennesker har det med at blive lidt sære.
Der er sket noget grusomt her.
Jeg kan mærke det. Noget grusomt.
Mrs. Aylwood er altså uhyggelig!
Det er rart at vide, vi er den "rette" slags.
Din charme har smeltet damer, som var meget koldere.
- Det er jeres datters fortjeneste. - Mig?
Nej, ikke dig.
- Hun havde en datter på din alder. - Havde?
Hun mistede hende for længe siden.
- Måske minder du fruen om hende. - Hvordan mistede hun hende?
Jeg ved ikke ret meget, bare at hun forsvandt.
Det skulle være sket under meget tragiske omstændigheder.
Hun skal bo her.
Passer det dig?
Svanehalslampen skal herop til resten af mit skrivegrej.
Spejlet skal ind i dagligstuen.
- Altså, Jan! - Jeg ved ikke, hvad der skete.
Jeg rørte ikke engang ved det.
Jeg kunne ikke se mig selv i det. Mit spejlbillede var der ikke.
Jeg kunne ikke se mig selv i spejlet!
Og så så jeg...
Jeg syntes, at jeg så...
... en anden derinde.
Sådan er det jo med gamle spejle. Der ryger altid noget, når man flytter.
- Det giver syv års uheld! - Sludder.
- Jeg knuste et spejl, da jeg traf mor. - Ikke noget godt argument, skat.
Jeg skal nok gøre det, far.
Vær nu forsigtig.
- Din lille bangebuks. - Møgunge!
Pas på, du ikke ødelægger masken! Jeg vil bruge den på dig igen.
- Ud! - Din lyseslukker.
Hvad foregår der her? Du burde ligge i din seng.
- Tingesten har lige angrebet mig. - Selv uhyrer trænger til søvn.
Giv mig et nys.
Godnat.
- Sov nu godt. - I lige måde.
Slukker du lyset? Jeg er færdig med at læse.
Må åbne døren.
Vågn, Ellie! Bare rolig.
Du drømte og talte i søvne. Så, så.
- Jeg talte ikke. Det var dig. - Nej, det var det ikke.
Her er ikke andre end dig, så hvem kan det ellers have været?
- Må jeg sove i din seng? - Selvfølgelig.
Hvis vi taler i søvne, vågner vi ikke. Forstår du det?
Nej, men jeg går med alligevel.
Jeg tager Oliver med. Han skal nok passe på os.
Elefanter sover næsten aldrig.
FRISKE GRØNTSAGER HVALPE TIL SALG
Du havde ret. Den her valgte mig, så jeg vil nødig såre den.
Hun gik væk fra sin mor og de andre, så hun er modig.
- Hvad skal hun hedde? - Jeg har ikke bestemt mig endnu.
Hun er noget særligt, så det skal navnet også være.
Hvad er nu det?
Hvalpens navn. Nerak.
- Hvad betyder det? - Du burde vide det. Du hviskede det.
- Jeg talte med Mike. - Der var nogen, der sagde det.
Sådan har du ikke skrevet før.
- Bare ring, så bringer Mike ud. - Fantastisk!
Når jeg arbejder, døjer jeg med at gå fra skrivemaskinen.
Og han kan løbe ærinder i landsbyen. Han er en god dreng, min Mike.
Min højre hånd, siden hans far døde. Jeg sagde, han skulle læse videre...
Mrs. Fleming, hvad er der galt?
Ingenting. Jeg kom bare i tanke om, at jeg glemte at slukke komfuret.
Se, mor! Er hun ikke smuk? Hun hedder Nerak.
Vi kender ikke nogen Karen.
Måske kommer det ikke mig ved, men skal vi tale om det?
Jan, så kører vi.
Det kan jeg ikke. I hvert fald ikke nu.
Karen!
Kom, Nerak. Kom her.
Kom. Kom nu her.
Farvel!
Ellie!
Kan du høre mig?
Ellie!
Vær sød at svare.
- Hvorfor svarede du mig ikke? - Jeg hørte dig ikke.
Hold op med at snige dig ind på folk. Jeg blev bange.
- Du må have hørt mig. Jeg skreg. - Det gjorde jeg ikke.
- Du måtte ikke gå ud i skoven. - Jeg var nødt til det. Nerak stak af.
Hvis ikke jeg var løbet efter hende, var hun faret vild.
Er her ikke kønt?
Jo.
Jo, det er der.
Det er søreme en glad sang.
- Hvad? - Den sang, du nynnede.
Jeg nynnede ikke.
Kom, Nerak.
- Så du det? - Hvad? Jeg ser kun det her vilddyr.
- Vi må hellere gå tilbage. - Sig det til Nerak.
- Jeg mener det. Nu! - Kom her, dit lille kræ.
Jan!
- Hit med den! - Giv slip!
- Du drukner hende! - Slip mig!
- Hold op! - Gå så væk!
Hun var nødt til at trykke dig ned for at få dig fri af grenen.
Hun reddede dit liv.
Jeg troede, hun ville drukne dig.
Hent et sæt tørt tøj til din søster.
Ja. Kom, Nerak.
Tør håret, så du ikke bliver forkølet.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal takke Dem.
Hvad er det for et navn... Nerak?
Det er noget, Ellie fandt på. Det er "Karen" stavet bagfra.
Hvad er der? Hvad er der galt?
Det hed min datter... Karen.
Mrs. Thayer sagde, at De havde mistet Deres datter. Det gør mig ondt.
Drik den her.
Mrs. Aylwood, var der noget i vejen med Karens øjne?
Hvorfor spørger du om det?
Den aften, hun forsvandt... Havde hun bind for øjnene?
Hvordan ved du, at hun havde bind for øjnene?
De spurgte engang, om jeg fornemmer ting.
Og det har jeg faktisk. Ellie har hørt ting.
Det er, som om nogen iagttager os.
- Den dag vi flyttede ind, så jeg noget. - Hvad?
Et billede i et spejl.
En pige på min alder...
... med langt, lyst hår.
Og hun havde bind for øjnene.
- Så du hende? - Jeg er ikke sikker.
Vil De ikke nok fortælle mig, hvad der skete...
... hvordan hun forsvandt?
Min mand blev dræbt under krigen.
Og Karen var mit et og alt.
Hun ville snart fylde 17 -
- og jeg blev sent oppe for at gøre hendes gave færdig.
Karen var ikke på sit værelse.
Hun tog altid hensyn, så hun ville ikke gå uden at sige det til mig.
Der var måneformørkelse den nat, så måske var hun nede ved søen.
Karen! Karen, hvor er du?
Mary! John!
Tom! Tom Colley!
Karen!
De finkæmmede ruinen, men fandt ingen spor af Karen.
- Ikke det mindste spor. - Vidste de andre børn ingenting?
Hvorfor fik hun bind for øjnene?
De sagde, at det var en del af legen.
De plejede at mødes i kapellet.
Nogle gange er det, som om der er noget derude.
Nogle gange hører jeg en stemme hviske i vinden.
Mrs. Aylwood... Hvad tror De, der skete med Karen?
Jeg tror stadig, hun er derude.
- Sikke noget sludder. - Jeg sagde jo, her var et spøgelse.
Bare det bliver ude i skoven, er det i orden med mig.
Nok er mrs. Aylwood sær, men det her er vanvittigt.
Jeg så noget nede ved søen. Det var derfor, jeg faldt i.
Vi er taknemmelige for, at hun reddede dig -
- men hun skal ikke fylde dig med de her fantasier.
Undskyld mig.
Vi ses senere. Jeg vil hen og se Mike.
- Hun er knap så humørsyg i dag. - Det her vil gøre hende godt.
Ridderen på den hvide motorcykel...
- Hvor mange sandwicher har vi? - Fire til mig og en til dig.
Kom så!
Kom så, Mike!
Hej med jer.
Tag en sandwich, før din søster spiser dem.
Kom, vi går tættere på.
Vær nu forsigtige.
- Der er han. - Mike!
Skynd dig at komme!
Hvad er der?
Skynd dig!
Så du det?
- Hvad ville du mig? - Det var ikke mig. Det var Nerak.
- Sikke et held, du gik ned fra stenen. - Det var ikke held.
Det er ingenting. Glem det. Den har været en vanvittig uge.
Har du lyst til at tale om det?
Mrs. Aylwood sagde, at hendes datter Karen forsvandt for mange år siden -
- da hun var på min alder, uden at blive set igen.
Hvis Karen blev myrdet, må det være derfor, hun hjemsøger skoven, ikke?
Karen var sammen med tre andre, da hun forsvandt.
Den ene hed John Keller. Og en Tom... Collier.
Der bor en Tom Colley ude i skoven. Han er lidt af en eneboer.
Og der var en pige. Mary... Mary Pierce.
Mary Pierce? Det hed min mor, før hun giftede sig med far.
Det er så længe siden. Lad det gå i glemmebogen.
- Hvorfor har du aldrig fortalt mig det? - Det skete længe før din tid.
Din far sagde altid, at man skal leve i nuet og lægge fortiden bag sig.
Du har aldrig brudt dig om skoven. Du holder dig væk fra den.
Du skyder ikke engang genvej til landsbyen.
Over den faldefærdige bro? Ikke tale om!
Mor... hvad tror du, der skete med Karen Aylwood?
Jeg tror, at hun løb hjemmefra.
Jeg ved ikke hvorfor, men det er den eneste logiske forklaring.
Hvad lavede I?
Vi... Vi fjollede bare rundt.
Det var John Kellers idé.
Det var bare en leg.
Pludselig begyndte det at storme.
Lynet slog ned i klokketårnet, og det stod i lys lue.
Vi løb ud.
I det mindste... tre af os.
Jeg har ikke været der siden.
Far lavede den her til formørkelsen. Jeg kan lære dig at lave en.
Ikke nu, for Mike kommer snart og tager os med ud at ride.
- Mor kommer om et par minutter. - Det vil sige ti.
Gid du ikke skulle af sted.
Ellers bliver otte sangere, ti dansere og en flok gale musikere arbejdsløse.
- Jan, jeg er hjemme til aftensmaden. - Køber du jordnøddesmør, mor?
- Med eller uden stykker? - Begge dele.
Det klarer jeg. Kan I have en god ridetur?
Farvel.
Du er dygtig. Rid i forvejen og spejd efter indianere.
Det er for at blive af med mig, så I kan være alene, ikke? Vi ses.
Af sted, Snowball.
Jeg talte med mor om Karen. Hun var meget undvigende.
Hun ville ikke tale om det.
Kom nu. Skynd jer!
- Vi rider tilbage gennem skoven. - Nej, Mike. Det er en dårlig ide.
Helt ærligt!
Hjælp!
Hjælp, Mike! Hjælp!
- Stop, Snowball! - Hold fast!
Hjælp! Nej, Coco! Mike!
Stop, Coco!
Coco!
Er her nogen?
Er der nogen derinde?
Mike!
- Er du okay? - Ham manden...
Det var Tom Colley. Gjorde han dig fortræd?
Jeg så Karens ansigt igen inde i kapellet i en kiste.
Det er kun et spejlbillede.
Det kan det ikke have været. Jeg stor ikke her. Jeg stod derhenne.
Det var et billede af Karen. Hun lå i kisten, som om hun var død.
- Der er en grund til, jeg endte her. - Du sad på en løbsk hest.
- Noget i skoven forskrækkede ham. - Lad nu være med at overdrive!
- Hvorfor gik vinduerne i stykker? - Det var vinden.
- Den for gennem kapellet. - Det blæste ellers ikke udenfor.
Overlappende ringe... Hvad betyder det?
- Kan vi ikke gå nu? - Jo. Kom, Jan.
Der var en skygge af en trekant på kisten, da jeg kom herind.
Ligesom den på vinduet i mit værelse.
Ringene... De må betyde noget.
Der var også en ring i skovsøens vand.
Besynderligt.
Jeg har set hende, mr. Keller. Gud er mit vidne.
- Hun var i kapellet. - Du er fuld.
Ikke på det tidspunkt. Hun var der, siger jeg.
Hun kom ind og gik lige hen til kisten og kiggede i den.
- Det er umuligt. - Hør.
Det tordner.
Det lynede og tordnede også den aften, vi...
Jeg har forbudt dig at tale om den aften.
Det er så længe siden, men hun så ud, som om det var i går.
- Hvordan kan det være? - Tag dig sammen!
Der er gået næsten 30 år.
Ingen af os ville kunne se ligesådan ud, vel?
Sådan.
Hvad var det så, jeg så?
Er hun stået op af graven for at hjemsøge os for det, vi gjorde?
Er det Karens spøgelse, jeg så?
Det slår aldrig fejl.
Det her kunne måske stille Ellies appetit.
Hjælp mig!
Se, farmor!
- Hvor blev du af? - Jeg så hende igen.
- Hvad fabler du om? - I spejlene. Hun rakte armene frem.
Hun bønfaldt mig. Hun er fanget, og hun har brug for min hjælp.
- Helt ærligt! - Jeg ved, det betyder noget.
- Det giver ingen mening. - Der er noget, jeg er nødt til at gøre.
Måske vil hun have mig til at finde ud af, hvad der skete den aften.
- Hvordan? - Det ved jeg ikke.
Men jeg må finde ud af det.
Dæk!
Så du ikke skiltene? Det her er privat ejendom.
Mr. Keller, jeg var nødt til at tale med Dem om Karen Aylwood.
- Hvad er der med hende? - Hun har brug for hjælp.
- Hvordan ved du det? - Jeg har set hende.
- Hvor? - I spejle.
Jaså? Spejle.
- Ser du dig selv som Karen? - Nej.
Det var et billede af hende. Hvorfor fik hun bind for øjnene?
Jeg vil have at vide, hvad der skete den aften.
Hvorfor? Du er ikke her fra egnen. Det kommer ikke dig ved.
Hun har brug for min hjælp. Hun er fanget...
Så er det godt! Jeg har ikke tid til at høre på hysteriske fantasier.
Det var en tragedie, som forandrede os alle. Lad det gå i glemmebogen.
- Har De glemt det? - Forsvind med dig!
- Vær nu sød! - Forsvind, sagde jeg!
Tom Colley! Tom Colley!
Du må ikke være vred. Jeg gik kun herind -
- fordi der ikke blev svaret.
- Du er ikke noget spøgelse. - Det var mig, du så i kapellet.
Du er ikke Karen, som er kommet for at hjemsøge os.
Hvorfor skulle hun gøre det?
Det må jeg ikke tale om.
Det har mr. Keller forbudt mig.
En grim vildttyv sårede den i poten, men Tom får den på højkant igen.
Som han gjorde med dig.
Du er næsten rask.
Ikke som de små stakler der.
Når jeg finder dem døde, så begraver jeg dem.
Tom... Var Karen død, da du fandt hende?
Jeg fandt aldrig Karen. Jeg ledte og ledte.
Her. Hold den.
Den gør dig ikke noget. De ved det, når man prøver at hjælpe.
Karen har brug for din hjælp.
- Har hun brug for mig? - Ja.
- Men Karen er borte. - Hvis du vidste, Karen var fanget...
Fælder er fandens værk. De volder skade.
- Du ville da befri hende, ikke? - Hvis jeg kunne finde hende.
Det er unødvendigt. Bare fortæl mig, hvad der skete med hende i kapellet.
Hvorfor gav I hende bind for øjnene?
Hvad var det, I gjorde... dig, Mary Pierce og John Keller?
Mr. Keller sagde, at jeg ikke måtte sige et ord om det.
- Mary Pierce sagde, at I legede. - Gjorde hun?
Ja, Tom. Hvad var det for en leg?
Det var en ringleg.
Jeg ønskede ikke Karen ondt.
Jeg elskede hende og ville aldrig gøre hende fortræd.
Vi var tre. Mary og jeg gik til det hemmelige mødested.
Det gamle kapel. Vi gav Karen bind for øjnene.
Det gav John Keller os besked på at gøre. Hun var den nye.
John Keller var der allerede.
Karen Aylwood, du er her for at vise, du er værdig til vort hemmelige lag.
Vi tre er de eneste, der har bestået denne prøve.
Mange har forsøgt forgæves.
Når vi tager hinanden i hånden, må du hverken vise frygt eller tale.
Du må hverken tage bindet af eller røre dig ud af stedet.
Vi holder hinanden i hånden. Du må ikke bryde ringen:
Venskabets ring. Uanset hvad der sker, må du følge vore regler -
- og fordrive alle tanker. Er det forstået?
Nu tager vi hinanden i hånden...
... og koncentrere os.
Mary Pierce, Tom Colley og jeg, John Keller -
- ser på dig, Karen Aylwood, så du kan blive en af os.
Vi stiller spørgsmålet: Er denne person værdig?
Hun var der ikke mere.
Da klokken faldt ned, var hun allerede væk.
- Er du sikker? - Jeg fortalte, hvad jeg havde set.
"Hvor kan hun være?", spurgte de. Der var ingen anden vej ud.
De ledte og ledte, men de fandt aldrig noget.
Tom...
Hun var sød mod mig.
Rigtig sød.
Hun var min ven.
Ellie...
- Hvor har du hørt den sang? - Jan.
Hun nynnede den nede ved søen den dag, hun faldt i vandet.
Kom indenfor. Jeg vil vise dig noget, som jeg tror, du vil synes om.
- Mor sagde, jeg ikke må plage dig. - Det gør du skam ikke.
Jeg skulle lige til at drikke te og spise småkager.
Den her var min datters.
Hun fik den på sin femårsdag. Hun holdt meget af den.
Hun satte den til at spille om aftenen, før hun lagde sig til at sove.
Det er den samme melodi, som du hørte nede ved skovsøen.
Lyt.
Din søster siger, at du også hører andre ting.
Stemmer, som giver dig besked på at gøre ting.
- Jeg drømte bare. - Ikke da du døbte Nerak.
Hun døbte sig selv.
Lyt til musikken, mit barn.
Se, om du kan høre stemmen igen.
- Mrs. Aylwood. - Hej, Jan! Er spilledåsen ikke fin?
Jeg har noget at sige til mrs. Aylwood. Jeg har lige talt med Tom Colley.
Han kaldte det en slags indvielsesritual -
- og han så et blændende lys, ligesom du gjorde.
Men da klokken faldt ned, var Karen væk.
- Der var ingen anden udvej! - Det sagde Tom.
Da klokken faldt ned, var Karen allerede væk.
Karen... Må hjælpe Karen.
- Må hjælpe. - Nej.
Vi er nødt til at lytte.
Hvordan kan vi hjælpe Karen?
Dør.
- Må åbne dør. - Hvilken dør?
I kapellet. I en fart! Hjælpe Karen i en fart!
- Karen, fortæl os hvordan. - Ikke Karen, men har brug for hjælp.
- Hvem er du så? - Sig, hvad jeg skal gøre, Karen.
Nej! Ikke Karen. Dumme, dumme!
- Hvem er du? - Hvad har I gjort ved hende?
Det skete bare. Jeg ville ikke gøre Ellie fortræd. Jeg elsker hende.
Mor?
- Mor... - Bare rolig, skat. Det hele ordner sig.
Jeg tager jer begge to med væk herfra i aften.
Nej! Det må du ikke. Ikke nu!
Det er ikke Karen derude. Det er en anden.
Pak dine ting. Vi rejser med det samme.
- Hvad sker der? - Aner det ikke. Batteriet kortslutter.
- Det forsøger at stoppe os. - Intet forsøger at stoppe os.
- Vi må køre tilbage. - Vær ikke fjollet.
- Vender vi om, begynder de igen. - Nu holder du op!
- Hvad laver du? - Vi må se at komme væk fra broen.
Kom nu ud med jer!
- Giv mig så nøglerne! - Det kan jeg ikke.
Jeg er ked af, hun gjorde dig vred.
Du er ikke Karen. Det ved jeg godt.
Jeg ved ikke, hvem du er, men lad min lillesøster være i fred.
- Hold så op! - Det kan jeg ikke, mor!
Hvis ikke jeg gør noget, bliver det ved med at hjemsøge Ellie og mig.
- Det derude siger ikke, hvad det vil. - Nu holder du altså op!
- Jeg er bange. - Jeg lader det ikke bruge jer.
Ikke Karen!
Vi må skynde os!
GØR DET IGEN I MORGEN
Næsten for sent. Det sker næsten aldrig.
Hvad er det, der næsten aldrig sker?
Du sagde: "Det sker næsten aldrig." Hvad betyder det?
Det ved jeg ikke. Jeg kan ikke huske det.
"Gør det igen i morgen."
Hvad?
Det ved jeg ikke.
Jeg er bange.
Godt, du er oppe. Har du set min solformørkelseskikkert?
Nej.
Far siger, at man ikke må se direkte på solen.
- Jeg håber, han kommer i tide. - Kommer far?
Mor ringede til ham. Hjælp mig med at lede. Det er næsten for sent.
- Næsten for sent. - Her er den.
Det var da underligt. Jeg ledte der tidligere.
Vi kan skiftes til at bruge den. Det sker jo næsten aldrig.
- Hvad sker næsten aldrig? - Solformørkelse.
Der sker mange måneformørkelser, men solformørkelser er sjældne.
- Hvornår begynder den? - Kl. 12.30. Pokkers også!
Da Mike gjorde det, var det elefanter. Ikke en ringleg.
Det var en ringleg.
Hvad er der galt?
Ikke noget. Sig til mor, jeg går i seng igen.
- Hallo? - Du må hjælpe mig.
Jeg tror, at de overlappende ringe stod for en solformørkelse.
- Der sker en i dag. - Netop.
Ringen ved skovsøen er en ring af mennesker.
Jeg må have Keller, Tom Colley og din mor hen til kapellet -
- før solformørkelsen. Du må hjælpe mig.
Sig hvad som helst. Sig, det gælder liv og død.
Jan...
- Hvor skal du hen? - Hen til kapellet.
Sammen med John Keller, Tom Colley og Mary Fleming.
De skal gentage ritualet.
Hånd i hånd som ved en seance, hvor folk sætter ting i bevægelse.
- Det var det, der skete med Karen... - Nej! Det må I ikke gøre.
Uanset hvad der skete med Karen, så kan det også ske med dig.
Jeg er nødt til at gøre det.
Det, der hjemsøger Ellie og mig, vil aldrig lade os være i fred.
Gud hjælpe dig, min pige.
- Karen Aylwood er død! - Hvordan kan du være sikker?
Hun ville ikke lade sin mor lide i årevis.
En del af lidelsen er uvisheden. Måske kan vi opklare, hvad der skete.
Hvordan hun forsvandt, og hvordan hun døde, hvis hun da ellers døde.
- Som sagt kommer det ikke dig ved. - Det var din idé, ikke sandt?
Det hemmelige lag? Indvielsesritualet?
Vil du ikke gerne vide sandheden?
Hvad bilder du dig ind sådan at rippe op i gamle sår?
De er aldrig helet. Er det ikke derfor, du låser dig inde i den gamle rønne?
Fanget i din egen skyld. Mr. Keller, det haster.
Men du skylder Karen, og du skylder dig selv -
- at hjælpe mig med det her.
- De burde have været her nu. - De kommer ikke.
Ikke tilbage hertil.
Nu kommer de!
Se, Nerak.
Kom her!
Nerak! Kom tilbage!
- Jeg kan ikke. - Du er nødt til det.
Vi har ingen tid at spilde på skænderier.
Måske virker det ikke, men vi må gøre et forsøg.
Vi er nødt til at gentage ritualet.
Nej, nej.
For 30 år siden forsvandt Karen under en solformørkelse.
Der er en under opsejling nu, så måske kan vi få hende tilbage.
Nerak!
Nerak.
Du må ikke gøre det!
Da Karen gjorde det, forsvandt hun sporløst.
Ringen bliver ikke brudt denne gang.
Næ, nej! Vi stak af før og har fortrudt det lige siden. Gør det ikke igen.
Bindet!
Mr. Keller, fortæl mig, hvad du sagde og gjorde den aften.
- Jeg sagde til... Karen... - Jeg er Karen nu.
- Sig det til mig! - Nuvel.
Når vi holder hinanden i hånden, må du hverken vise frygt eller tale.
Du må hverken fjerne bindet eller røre dig ud af stedet.
Du må ikke bryde ringen, venskabets ring.
- Sker der noget, så bryder jeg den. - Bland dig udenom, knægt!
Nu ser vi på dig, Karen Aylwood, så du kan blive en af os.
Vi stiller spørgsmålet: Er denne person værdig?
Hør efter. Klar til at vende tilbage. Har været fanget på jeres planet.
Karen er i min dimension.
Vi byttede plads ved en fejltagelse.
Solformørkelsens tiltrækningskraft byttede om på pladserne.
Nu bytter vi plads igen.
- Tiden er snart inde. - Ellie!
Jeg er nødt til at vende hjem.
Hvor er dit hjem?
Hvad skete der med Karen?
Fortsæt. Fortsæt.
Min kraft kommer fra jer tre, hånd i hånd som før.
- Når mørket sænker sig kl. 12... - Solformørkelsen!
Tiden er snart inde. Skynd jer.
Fortsæt med ritualet, mr. Keller. Gør det før solformørkelsen.
Kom nu!
Når vi tager hinanden i hånden, må du ikke bryde venskabets ring.
Vi tager hinanden i hånden.
Vi opfordrer universets kræfter...
... til at skænke os...!
- Du må ikke bryde ringen! - Mary!
Giv mig din hånd!
Må vende hjem. Tiden er ved at udløbe.
Skynd jer! Skynd jer!
Hvor er Karen?
Karen kom i vejen.
Fejltagelse. Hun blev forflyttet ved en fejltagelse.
Vi byttede plads ved en fejl.
Karen er stadig i min dimension, fanget mellem himmel og jord.
Må vende processen. Koncentrér jer.
Samme pladser igen. Transportér tilbage.
Nu. Senere er det for sent.
Nu. Nu. Nu.
- Få det til at holde op! - Du står i vejen. Flyt dig!
- Det kan jeg ikke! - Flyt dig!
Bryd ringen! Bryd den!
Det er Karen. Vi har hentet hende tilbage.
Jan...
Karen...
Du er vendt hjem.